Randall, jeg må desværre tage to af dine drenge med.
Du har ingen beføjelser her, sherif, og du er trængt ind på min jord.
De dræbte fyren fra Chicago, og derefter voldtog og dræbte de hans kone.
Jeg tager dem med.
Nej. Jeg kan ikke undvære dem.
De to. Tag dem.
Gør, som jeg siger.
Ligesom min far, gik jeg på West Point. Jeg var en god soldat.
Men soldaterlivet gavnede ikke sjælens udvikling, -
- så efter borgerkrigen og et års indianerkampe -
- tog jeg min afsked og red væk for at udvikle sjælen.
Første gang jeg mødte Virgil Cole, -
- var da jeg og min kaliber 8 bakkede ham op i et opgør mod nogle druksutter.
Han spurgte, om jeg ville være hans makker og opretholde loven.
Det var derfor, jeg var med ham nu og stadig bar min kaliber 8.
Vi havde opretholdt loven sammen de sidste 12 år.
Da vi så ned mod byen Appaloosa, -
- tvivlede jeg ikke på, at vi ville fortsætte sådan i den overskuelige fremtid.
Men livet har det med at snyde det overskuelige, -
- og lade det uoverskuelige fylde livet.
De er her!
Jack Bell og hans mænd tog op til Bragg -
- for at anholde dem, som havde dræbt Clayton Polston og hans kone.
Jack Bell og hans mænd er ikke set siden.
Jeg kendte Jack Bell. Han var en god mand.
Ham Bragg... Hvem er han?
Han påstår, at han er fra New York, og at han har arbejdet med Chester Arthur.
- Chester Arthur, USA's præsident? - Det påstår Bragg.
- Hvad fanden laver han så herude? - Han er ude efter kobberet.
- Lad nu Abner tale. - Det gør han jo.
Minerne lukkede i '75 på grund af apacheproblemet.
Vi indgik en aftale med et selskab fra Chicago for at åbne dem igen.
- Men så dukkede den morderiske usling op. - Phil!
Investorerne trak sig ud efter drabene.
Bragg og hans mænd skræmmer livet af os.
De handler i min butik, men betaler ikke.
De generer vores kvinder. De låner heste, som de ikke afleverer igen.
De spiser og drikker uden at betale.
De lever af os som prærieulve af en død bøffel.
Alle kødædere kan lide døde bøfler.
Mr. Cole og mr. Hitch. Vi vil have vores by igen, og vi er klar til at betale jeres pris.
Hvad siger du, Everett?
- Det er den slags, vi laver. - Ja, det er det jo.
I gør det altså?
- Selvfølgelig. - Gudskelov.
Mr. Cole og jeg klarer skyderiet, men I må stramme op her i byen.
- Vi behøver love, vi kan opretholde. - Vi har love.
Vi behøver flere love, hvis det skal være lovligt.
Hvis de forekommer rimelige, kan vi da bare tilføje dem.
- Nej. - Nej... hvad?
Der står sådan set, at mr. Coles ord er loven.
Det betyder, at I styrer byen.
Det kan vi ikke gå med til. I beder os jo om at overdrage byen.
I overdrager den jo alligevel - til Bragg.
- Mr. Raines. - Ikke nu, Tilda.
Der er problemer i baren med mr. Braggs mænd.
Der er fire af dem. De har pistoler.
Der er plads til underskrifter nederst på siden.
For guds skyld, giv mig det.
Skriv nu under, Abner. Så de kan gøre det, de kom her for.
Lyn op.
- Hvem fanden er du? - Virgil Cole.
Jamen dog...
Chuck, Virgil Cole siger, vi skal lyne op.
Kom lidt nærmere, så kan jeg pisse i din lomme.
Gutter, jeg er den nye sherif. Fjern den, eller sig farvel til den.
Bronc, de har fået en ny sherif.
Fjern dillerne, jeg skal føre jer til kachotten og vil ikke skræmme hestene.
Du skal ikke føre os nogen steder hen, Virgil Cole.
Hvis en af jer trækker mod mig, -
- dræber jeg jer begge to.
Nonsens.
Jeg skyder ikke.
Aflevér pistolen.
Jeg advarede dem.
- Sherif. - Godmorgen, mr. Olson.
Bragg og hans mænd ledte efter Dem ved fængslet.
- Der er jeg ikke. - Det kan jeg godt se.
Vi har et bedre overblik her. Ikke sandt, Everett?
- Hvad skal vi gøre? - Gøre ved hvad?
- Ved Bragg og hans mænd. - Intet, Phil.
- Jeg hedder Randall Bragg. - Virgil Cole.
Jeg ved godt, hvem du er.
- Vi bør tale sammen. - Jeg vil kun vide én ting.
- Hvad skete der med Jack Bell? - Desværre, sherif.
- Jeg kan se en fyr med et haglgevær. - Kaliber 8.
- En glimrende idé. - Nemlig.
- Drikker De, sherif? - Ikke så voldsomt.
- Og mr. Kaliber 8 derhenne? - Mr. Everett Hitch.
- Drikker De, Everett? - Ikke så voldsomt.
- Det er svært at holde af afholdsmænd. - Men ikke umuligt.
Det får vi at se.
- De skød tre af mine mænd. - Faktisk kun to. Mr. Hitch skød den tredje.
Men jeg kan jo ikke tillade, at I skyder mine mænd.
- Det kan jeg sagtens forstå. - Vi må finde ud af noget.
Der er ophængt en lokallov lige udenfor.
Hvis dine drenge følger den lokallov, er alt i den skønneste orden.
- Og hvis de ikke gør? - Så anholder jeg dem.
- Og hvis de ikke følger med? - Så skyder jeg eller mr. Hitch dem.
- Sådan er loven. - Jeres lov.
Den samme ting.
Måske er De ikke dygtig nok?
- Tror De, De er hurtigere end mig. - Jeg har altid været hurtigst.
Det er måske ikke det rette tidspunkt.
Men der kommer et tidspunkt.
Jeg kan se, at I er bevæbnede.
I har endnu ikke læst lokalloven, men -
- det er ulovligt at bære våben i byen, så næste gang låser jeg jer inde.
De er en spændende mand, mr. Cole.
Mr. Cole har gjort den slags ting længe, mr. Olson.
- Så farvel da. - Farvel, mr. Olson.
Tak for hjælpen, det er fint.
Kaffe og en småkage, tak.
- Det går ikke. - Men det står jo på kortet?
- Ja, sammen med morgenmad. - Chin. Giv damen en småkage.
- Kortet siger... - Giv hende en småkage.
Kun denne ene gang.
- Tak. - Ingen årsag.
- Er De sherif her? - I byen.
Virgil Cole.
Det er min vicesherif. Everett Hitch.
Goddag.
Tak.
- Tak, Chin. - Det var så lidt.
Undskyld, kan en af d'herrer anvise mig et rent og billigt hotel?
- Vi har kun et hotel. - Er det dyrt?
Sikkert mere end godt er, det er jo det eneste.
- Jeg har kun en dollar. - Har De et navn?
Mrs. French.
Allison French.
Tak.
Er De gift, mrs. French?
Min mand er død.
Det gør mig ondt.
- Har De et arbejde? - Jeg spiller orgel og klaver.
De er altså ikke skøge?
- Vær nu ikke ubehøvlet. - Man bør da spille med åbne kort.
- Alenekvinderne her er skøger. - På nær en.
En livlig sag.
- Kan jeg bo på hotellet for en dollar? - Lige så længe De ønsker, mrs. French.
- Hvordan går det til? - Måske bliver De endda hyret som pianist.
- Tror du ikke, Everett? - Jo.
Når De er klar, vil Everett følge Dem til hotellet og sørge for det fornødne.
Med største fornøjelse.
Mange tak, mr. Cole.
- For Deres venlighed. - Det var da så lidt.
- Håber vi ses igen, mrs. French. - Ja, det kunne være rart.
Det tog sin tid.
Hun stillede mange spørgsmål om dig.
Spurgte hun på en interesseret måde?
Hun ville vide, om du var gift. Jeg svarede, at det vidste jeg ikke.
- Har du da set en kone her? - Nej.
- Hvorfor sagde du så, du ikke vidste det? - Du kan have en kone andetsteds. I Bisbee.
Bisbee? Hvis jeg havde en kone der, vidste du vel besked?
Allie sagde, hun ville spørge dig om det, så du bør nok forberede et svar.
Jeg boede engang sammen med en apachekvinde, men vi blev aldrig viet.
Hun vil sikkert vide, om du er gift nu.
Fandeme er jeg ej gift.
Det glæder hende sikkert.
Allie?
Ja, hun vil gerne kaldes Allie.
Hvad siger du så?
Jeg siger, at mrs. French... Allie... kan blive uhørt interessant.
Hvad siger du så til dem deroppe?
Vi må nok ride derop, og se hvad de har gang i.
- Må jeg drikke min kaffe først? - I den grad.
Hejsa, drenge.
Byen når ikke helt herud.
Det stemmer dæleme, den stopper vist dernede.
- Her er du bare en bevæbnet cowboy. - Passer det, Everett?
Du er aldrig blot en bevæbnet cowboy, Virgil.
- Det mener jeg også. - I har ingen føjelser heroppe.
- "Føjelser"? - Han mener nok beføjelser.
Det gør han sikkert, og han har jo ganske ret.
Hvad laver I heroppe?
- Vi holder bare øje med ting. - For hvem?
- Du slog mine tænder ud! - Colt laver nogle kraftige våben.
- Hvem rider I for? - Bragg!
- Prøver Bragg at skræmme os? - Det tror jeg.
- Hvad hedder du? - Dean.
- Fortæl mr. Bragg, at vi ikke er skræmt. - Han vil ikke kunne lide, at du slog mig.
Du kunne vel heller ikke selv lide det, Dean?
Så dig og mr. Bragg kan øn...
- Hvad hedder det nu? - Ynke.
I kan ynke hinanden.
Idiot...
Utroligt at Jack Bell lod sig slå ihjel.
Hvad tror du, der skete mellem ham og Bragg?
- Blev han for selvsikker? - Det formoder jeg.
Han troede sikkert, at Bragg havde lidt respekt for loven.
Man vifter jo ikke bare med revolveren, man må også tænke sig om.
Det er en af grundene til, at du er her, og ikke Jack Bell.
En af grundene, du er en anden.
- Smukt spillet, rigtig smukt. - Tak.
Tak, det er rigeligt.
Tak.
For musikken.
- Så sig mig, mr. Cole... - Virgil.
Hvor længe har du dræbt folk mod betaling?
Tja, Allie... jeg dræber ikke folk mod betaling.
Jeg opretholder loven.
At dræbe er en bivirkning af det.
Forkert ord. Hvad tænker jeg på, Everett?
- Biprodukt. - At dræbe er et biprodukt.
- Og du har aldrig dræbt af anden anledning? - Aldrig.
Taler han sandt, Everett?
- Virgil taler altid sandt. - Det gør ingen.
- Hvorfor ikke? - Jøsses, Virgil. Det gør man bare ikke.
Det er nemmere at tale sandt. Sig hvad du mener til en mand.
Og en kvinde?
- En kvinde? - Nemlig.
Tja, Allie... jeg har vist aldrig rigtig sagt noget til en kvinde.
Virgil Cole...
Har du aldrig været sammen med en kvinde?
Det emne bør vi ikke drøfte.
- Men har du? - Naturligvis.
Og du sagde intet til dem?
Oftest gjorde vi bare det, vi var kommet for at gøre.
Og hvad var det?
Dette taler vi ikke mere om.
Virgil...
- Jeg lavede bare sjov med dig - Jeg fandt det ikke sjovt.
Fanden tage dig. To til, Wallis.
Din radmagre sjover, hvor gør du af det? Du er jo ikke engang fuld.
- Jeg kan nemt drikke dig under bordet. - Sig til, Wallis.
Pis!
- Hold kæft. - Hvad nu, sherif?
- Ud herfra. - Vi gør jo ikke noget.
Nej, Virgil!
Stop!
Slip bare.
- Mr. Hitch, kan vi lige snakke sammen? - Naturligvis.
Det drejer sig om den kusk, som mr. Cole...
Kusken, han slog, er ansat af byen.
- Det må De drøfte med Virgil. - Men jeg tænkte, -
- at De er mere fremkommelig. De ved... mere lydhør.
Lovens håndhævere må ikke gennembanke folk uden grund.
Jeg gav ham en flaske whisky i morges og sagde, at Virgil var ked af det.
- Det burde han selv have gjort. - Den slags gør Virgil ikke.
Han opførte sig sindssygt.
- Kalder De Virgil sindssyg? - Ja. Nej...
Alle revolvermænd er sindssyge.
- De er ikke sindssyg. - Måske. Måske ikke.
Men jeg ikke Virgil Cole.
Det giver ham ikke lov til at tæve uskyldige.
Det bliver de som regel heller ikke. Men Virgil er den, han er.
Og I ansatte ham til at være Virgil Cole.
Jeg forstår vist ikke helt.
Nej, det gør De vist ikke.
Farvel.
Godmorgen, Abner.
- Godmorgen, Everett. - Godmorgen, Virgil.
- Godmorgen, Tilda. - Godmorgen, mr. Cole.
- Er alt godt mellem dig og Allie? - Vidunderligt. Hun er en dejlig kvinde.
- Alt er vidunderligt mellem os. - Det glæder mig.
Godmorgen, Everett.
Gæt hvad, Everett.
Har du set det hus, som er ved at blive bygget i bunden af South Street?
Mr. Olson ville opføre det til sin datter og hendes mand, men de flyttede.
Så han sælger det...
Til Virgil og mig.
Det bliver byens fineste hus. Med både dagligstue og et hvidt stakit.
Og en stor veranda så vi kan se, hvem der kommer på besøg.
Hvad skal man sige?
Jeg er ikke bevæbnet.
Jeg hedder Joe Whittfield. Jeg arbejder for Bragg.
Allie, jeg må lige tale privat med ham.
Gerne.
Jeg skal alligevel øve mig på klaveret.
Jeg var med deroppe, da I slog Dean.
Jeg tog arbejdet, fordi jeg troede, at Bragg ville opdrætte kvæg.
- Andet ved jeg ikke. - Hvad prøver du at sige?
Jeg var hos Bragg, da Bell og hans vicesheriffer blev dræbt.
Hvem gjorde det?
Bragg.
- Du så Randall Bragg skyde Jack Bell? - Ja.
Og hans to vicesheriffer. Han skød dem, som var de dyr.
Jeg vil ikke være med til at dræbe folk.
Vil du sige det i vidneskranken?
- Ja. - Mens Bragg kigger på dig?
Ja.
Vi vil ikke skyde en masse folk, slæbe Bragg i retten for derefter at se dig miste modet.
Jeg skal nok fortælle, hvad jeg så.
Lover du det?
Ja.
Du er anholdt for mordet på Jack Bell. Vær helt stille.
- Det kan du ikke gøre, Cole. - Men det gør jeg altså.
Op på hestene. De har taget Bragg.
Hold geværet rettet mod ham.
Hvis du prøver du på noget, er du død.
- Hvad skal vi gøre, mr. Bragg? - Sig at de skal sænke pistolerne.
Tag det roligt, Vince. Sænk pistolerne.
Sig at de ikke skal følge efter os.
Vince! Følg ikke efter os. Bliv der.
Som De ønsker, mr. Bragg.
Det er mr. Bragg...
De har taget ham.
- Dommeren kommer først om et par uger. - Du spilder din tid, Cole.
Du har ingen beviser.
Du er død.
- Det var ikke særlig høfligt. - Du er død.
- Mig får du aldrig hængt, Cole. - "Aldrig" er en lang tid, mr. Bragg.
Jeg kigger til Allie. Volder han besvær, fyrer du et par skud af, så kommer jeg.
Medmindre I er midt i vildt ridt.
Everett, vi har kendt hinanden længe. Jeg vil ikke høre den slags forkle...
- Forklejnede? - Forklejnede bemærkninger. Ikke om Allie.
Det burde du heller ikke. Jeg undskylder.
Du havde ikke ondt i sinde. Undskyldningen er accepteret.
Jeg ved godt, du er bange.
Hvis du holder dit ord, så lover jeg, at du snart er væk herfra.
- Tak. - Det var så lidt.
Allie er på nakken af mig.
Hun siger, at jeg bare sidder her og passer på vores fange.
At jeg ikke bryder mig om hende, og at jeg ikke engang har vist dig huset endnu.
- Jeg ville vente, til det var færdig. - Gå derned nu.
Få hende til at slappe af. Sig at du kan lide det.
- Hvad har du der? - Hun spurgte...
Hvilken en af dem, jeg foretrækker som gardin.
Jeg har aldrig ejet et hus. Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle svare.
Hvis vinden tager mere til, blæser huset omkuld, så er dine bekymringer ovre.
Huset forsvinder ikke. Tømreren har bygget både på Rhode Island. Gå nu.
Af sted. Hun er ved at planlægge møblementet.
Tag dem her med. Sig at hun selv må vælge.
Jeg kan faktisk bedst lide denne. Men man kan se lige igennem den.
Er de ikke ret små af gardiner at være?
Smut nu.
- Everett? - Hej, Allie.
- Jeg ser vel herrens ud? - Du ser som altid glimrende ud.
Du er alt for venlig.
Virgil sagde, du skulle vælge.
Han kunne ikke bestemme sig.
- Det skrider da pænt fremad med huset. - Hvis Virgil så bare vil bo her.
- Det tror jeg da nok. - Han ofrer det ikke opmærksomhed.
Han ofrer heller ikke mig opmærksomhed.
Han sidder bare ved sit fængsel, med sit våben, og er sherif.
Der er jo sket en del på det sidste.
Det er hans arbejde. Ikke hans liv.
Det bliver så smagfuldt. Kom med og se.
Dette er dagligstuen, hvor vi kan holde øje med, hvem der kommer på besøg.
Kom med.
Derhenne er soveværelset, og dette bliver køkkenet.
Og du kommer vel tit på besøg?
- Hver eneste gang jeg bliver inviteret. - Jeg er god til at lave mad.
Det kan jeg forestille mig.
- Synes du, jeg er køn? - Ja da...
Du er sammen med Virgil, og det er jeg også.
Virgil er ikke her.
Vi er ikke sammen.
Vi er begge sammen med ham.
Slip mig.
- Forstår du, hvad jeg siger? - Slip mig.
- Allie? - Slip mig!
Gå nu bare.
Vi er kommet efter mr. Bragg.
Glem det. Everett, gå ind og vær klar til at skyde knoppen af mr. Bragg.
- Vi bruger magt, hvis det skal til. - Så dør han.
Du er god, Cole, men ikke bedre end 20 mand.
I kender rumlen, gutter. Den første, der forsøger noget...
- Ham skyder du, og tror vi så stikker af? - Nej.
- Vi dræber jer. - I vil forsøge.
- Er du klar til at dø for at forhindre os? - Ja.
- Hitch! Er du også klar til at dø? - Ja. Ellers var vi ikke i denne branche.
Nu er de i gang. De skændes med ham.
Og dig? Er du bange for at dø?
- Jeg er ikke bange. - Godt, for du dør først.
Derefter drengen med det røde halstørklæde.
Tag nu hjem, Vince.
Af sted. Ellers dør for mange mennesker.
Fart på. Vend nu hjem.
- Forsvind herfra. - Der kommer et andet tidspunkt, Cole.
Virgil?
- Er du okay? - Ja, jeg er okay.
Kom nu indenfor.
Hvad gjorde du så?
- Betyder det noget? - Hvad gjorde du så?
Jeg stak af.
- Sagde du noget til mr. Cole? - Nej.
- Vil du sige noget? - Nej.
Det kan Virgil ikke klare at høre.
Og hvis han får det at vide, ved jeg, hvem der ikke kunne holde munden lukket.
Du har da til tider ikke ønsket, at jeg skulle holde munden lukket.
Og hvis hun nu siger det til ham, og siger at det var din skyld?
- Hvorfor skulle hun gøre det? - Før eller siden siger hun det.
- Godmorgen, Tilda. - Godmorgen, mr. Hitch.
Jeg bemærkede dine bøger, sherif.
Hvorfor denne fascination af Emerson?
Ikke den mest elegante forfatter, men han formidler da sit budskab.
Men lægmand omtåges sikkert til tider en kende af hans -
- uforståelige ordforråd. Tror du ikke?
Vi har behandlet dig venligt. Det bør du gengælde ved kun at tale, når vi ønsker det.
Jeg taler, hvis jeg vil.
Og vi gennembanker dig hver eneste morgen, hvis vi vil.
Clyde Stringer, amtssherif. Min vicesherif, Charlie Tewksbury.
- Virgil Cole? - I er ventede.
Clyde. Charlie. Det er min vicesherif, Everett Hitch.
Vi er lige ankommet med toget fra Yaqui sammen med dommer Elias Callison.
Denne fyr er vores vidne. Han arbejdede hos Bragg. Joe Whittfield.
- Vil du vidne? - Medmindre han dør af skræk inden.
Vi har holdt ham afso...
- Hvad hedder det nu? - Afsondret.
...afsondret her, for en sikkerheds skyld.
- Charlie og jeg giver gerne en hånd med. - Det kan sagtens blive aktuelt.
- Godmorgen, d'herrer. - Skal I ud at køre?
Ja, mrs. French og jeg skal ud og inspicere lidt.
- Mr. Raines, mr. May. - Godmorgen, Everett.
Her er jeres hyggekurv.
Kan du nu klare denne øse?
Kender du dem?
Sheltonbrødrene.
- Håndhæver de loven? - De håndhæver pistolen.
- Er de dygtige? - De er fænomenale.
- Lige så dygtige som os? - Det skule jeg mene.
De er vist ikke bevæbnede.
Det var længe siden, Virgil.
- Ring. - Husker du min bror?
- Mackie. - Må jeg byde på et glas?
Arbejder du stadig med det der? Det gør vi ikke.
- Min vicesherif, Everett Hitch. - Er du lige så god som Virgil?
- Jeg har aldrig set nogen så god som Virgil. - Du benægter det altså ikke?
- Jeg siger blot sandheden. - Hvad laver I her i byen?
Et eller andet sted skal man jo være.
I har jo snart en stor rettergang. Det kunne være sjovt at se.
- Jeg holder af rettergange. - Godmorgen.
Dette er mrs. French.
Mange tak.
I har før været i mine byer.
I kender reglerne.
Det er længe siden, jeg har prøvet det.
Jeg har altid troet, Virgil var til skøger og indianerkvinder.
- Hun er ingen af delene. - Det var ligegodt pokkers.
Hvad skete der så?
- Mr. Bragg skød vicesheriffen. - Din satans løgner!
Et udbrud til, mr. Bragg, og jeg beder sherif Stringer om at bringe Dem til tavshed.
- Uanset hvordan. - Undskyld, min klients liv står på spil.
Hans liv står ikke på spil endnu, advokat.
Han får også mulighed for at udtale sig. Sæt Dem ned.
Fortsæt, min dreng.
Derefter skød mr. Bragg sherif Bell samt den anden vicesherif.
Og det så du med dine egne øjne?
Ja, sir.
Tak, mr. Whittfield.
Mr. Mueller, De må krydsforhøre vidnet.
- Sværger De at sige sandheden? - Ja.
Nå, mr. Sullivan, hvad har De at sige?
Jack Bell og hans vicesheriffer kom aldrig op til mr. Braggs ranch.
- Jeg ved ikke, hvad Whittfield taler om. - Det har I alle sagt.
Har nogen andet at sige? Udover:
"Jack Bell og hans vicesheriffer kom aldrig op til mr. Braggs ranch."
"Jeg ved ikke, hvad Whittfield taler om."
De må godt gå ned.
Der er ingen grund til at spilde tiden med at sige det samme igen og igen.
- Min klient har ret til at vidne. - Naturligvis. Et øjeblik.
- Mr. Whittfield. Ejer De en hest? - Ja, sir.
Jeg vil foreslå, De sætter Dem på den hest og rider væk, mens De endnu har chancen.
Rid, og kig Dem ikke tilbage.
- Nu. - Få fart på, knægt.
Tag ham i ed, mr. Wallis.
Læg hånden på biblen.
- Sværger De at sige sandheden? - Ja.
- Deres velbårenhed, jeg fornemmer en... - Sæt Dem ned, mr. Bragg!
Jeg fornemmer en smule antipati mod mig, fordi jeg er relativ ny her.
Jeg dræbte hverken Jack Bell eller vicesherifferne. Jack var min ven.
Hvorfor skulle jeg dræbe ham?
Mr. Whittfield er blot en frygtsom dreng.
Han kan nemt overtales til at sige hvad som helst.
Kan nemt overtales af sherif Cole.
Indbyggerne i Appaloosa har tilladt mr. Cole at overtage deres by.
Men det er ikke retfærdighed i dette nye land -
- at lade ham fratage mig min frihed.
For slet ikke at tale om mit liv.
Ganske veltalende, mr. Bragg.
Men ikke overbevisende.
Retten kender Dem skyldig i anklagerne, -
- og dømmer Dem til døden ved hængning i Yaqui-fængslet.
Retten er hævet.
Everett...
"Dét, jeg må gøre, er alt, der ligger mig på sinde."
"Ikke hvad folk synes."
"Denne regel, lige så vanskelig i det virkelige som i det åndelige liv..."
Vanskelig.
Vi bringer forsyninger, når vi kommer til Chester.
Hvornår er vi i Chester?
Om tre kvarter.
Når vi når bakken, vil I mærke, at toget sænker farten.
Den er ikke særlig stejl, men den er lang.
- Vi går lige ud og kigger. - Jeg holder øje med ham.
Det foregår på denne måde.
Ved det mindste optræk til problemer, skyder Mackie hende.
Eller også brækker hun halsen og bliver slæbt gennem buskadset.
Så I må løsne Bragg og aflevere ham til os.
- Ellers dør hun. - Jeg har dig på sigtekornet.
Hvad der end sker med hende, så er du død.
Hvad tror du, Virgil? Bliver jeg bange og fortryder?
- Sænk geværerne. - Du har ingen beføjelser her.
Sænk det!
Også dig, Everett.
Charlie.